STOLTHET OCH FÖRDOM
Jag visste väl att det skulle ordna sig. Lydia ska gifta sig!
Jag kände på mig att min bror skulle lösa knuten.
Men kläderna! Och vad är det för strunt om att gifta sig i Cheapside?
- Hon ska gifta sig i Longbourn. - Omöjligt.
- Varför skulle det vara så omöjligt? - De har ju levt ihop i London.
Hon kan inte komma hit så länge hon är ogift.
Du har nog rätt, men retfullt är det.
Din morbror har tagit sig alltför stora friheter.
Vi har mycket att tacka mr Gardiner för.
Han måste ha lagt ut massor på Wickhams skulder, mer än vi äger.
Det är inte mer än rätt att hennes morbror betalar.
Vad lycklig jag är, en dotter bortgift fast hon bara är 16...!
Mrs Wickham - det låter nåt det...!
Brudklänningen! Fråga din far hur mycket han tänker ge henne.
Så fort jag är klädd går jag och berättar alltihop för min syster.
Stäng dörren, Lizzy.
Roligt att någon finner nöje i det som hänt.
Med tanke på vad vi trodde alldeles nyligen är det väl inte så illa?
Tror du att morbror la ut mycket pengar?
Det vore idiotiskt av Wickham att ta henne för mindre än 10000.
10000 pund...?! Gud förbjude. Vi kan inte skrapa ihop hälften.
Jag har inget sparkapital att muta oduglingar att äkta mina döttrar för.
Jag hade nämligen tänkt bli far åt en son.
Sonen skulle ha fått ärva hela godset-
- och därmed kunna försörja min änka och övriga barn.
När vi väl gav upp hoppet om en son var det för sent att börja spara.
- Du kunde inte ha förutsett det här. - Jag borde ha uppfostrat er bättre.
Då hade jag kanske fått njuta av att ha avspisat rikets största fähund.
Nåja, jag kommer faktiskt förvånansvärt lindrigt undan.
Jag slipper ju betala Lydias mat och fickpengar. Förlusten blir minimal.
Jag skäms-
- men det går snart över, antagligen fortare än det borde.
Var är alla de andra?
Kära brudpar, vi har samlats inför Gud...
Mr Wickham har sökt tjänst på ett regemente i norr.
Lyckligtvis har han ännu vänner som är beredda att hjälpa honom.
Jag har bett överste Forster att lugna hans fordringsägare i Brighton.
"Kan du framföra samma budskap till hans fordringsägare i Meryton?"
"Jag bifogar en lista som han själv har sammanställt."
"Jag hoppas att han inte har lurat oss."
"Efter vigseln reser de till hans regemente i Newcastle"-
- "såvida de inte blir bjudna till Longbourn."
Det är klart att de måste komma hit.
Jag längtar efter Lydia, Wickham också förstås.
Synd att stackars Lydia måste lämna Brighton, hon var ju så omtyckt.
Hon gillade åtskilliga unga män där, och saknaden blir ömsesidig.
Officerarna i norr kanske inte är lika trevliga.
Hon får snart nya vänner så sprallig som hon är.
Hon får uppmärksamhet var hon än är.
De borde slå sig ner här i Hertfordshire i stället.
Haye Park duger, om Gouldings flyttar, eller herrgården i Stoke.
- Eller Purvis Lodge. - Nej, vindsvåningen är vedervärdig.
Innan du hyr något av dessa hus, eller samtliga, betänk följande:
Jag vet ett hus som de inte kommer in i.
Mr och mrs Wickham kommer aldrig att vara välkomna till Longbourn.
Det känns som om det var så längesen, men ni är er precis lika.
Kära Lydia, äntligen...!
Du har bestämt vuxit! Vad vi har saknat dig!
Jag har haft så roligt att jag inte har saknat er ett dugg.
- Har jag inte fått en stilig make? - Absolut...!
- Hjärtligt välkommen, sir. - Ni är lika vänlig som vanligt.
Låt mig kyssa er.
Ska vi gå in?
Jane, efter mig om jag får be. Jag råkar nämligen vara gift...!
"Mrs Wickham"...! Vad konstigt det låter.
Vad tycks om min man, Lizzy? Är du avundsjuk?
- Du tyckte visst om honom ett tag. - Knappast.
Jag hade kunnat skaffa karlar åt er allihop.
Tack, men jag gillar inte dina metoder.
Vilken ryttare...!
Överste Forster sa att han tillhörde eliten.
Han borde ha haft sin röda kappa på bröllopet, och hedersvakt-
-men officerarna var i tjänst.
De enda som kom var moster, morbror och mr Darcy.
- Var mr Darcy på bröllopet? - Ja, som marskalk.
Jag hade föredragit Denny eller nån annan av våra vänner...
Jösses, det fick jag ju inte berätta. Jag lovade dyrt och heligt.
Vad ska Wickham säga? Det var ju en hemlighet...!
Kära moster, förklara varför just han var där-
- såvida du inte känner samma tystnadsplikt som Lydia.
Kära systerdotter, ditt brev förvånar mig.
Om du inte känner till mr Darcys roll, ska jag genast upplysa dig.
Mr Darcy kom på oväntat besök.
Inga invändningar bet på honom.
Han ordnade allt själv och stod för hela kostnaden.
Ingen fick hjälpa honom-
- och din morbror blev tvungen att ta åt sig äran.
Jag måste få min vilja igenom, alltihop är nämligen mitt fel.
Jag borde inte ha tigit om Wickhams dåliga sidor.
Hade jag inte ansett det ovärdigt att tala öppet om det-
- hade han blivit avslöjad före rymningen.
- Ni tar på er alltför mycket. - Jag insisterar.
All diskussion är meningslös. Jag kräver att få ta mitt ansvar.
Kära svägerska, stör jag dina funderingar?
Ja, men därav följer inte att avbrottet är ovälkommet.
- Vi två har alltid varit goda vänner. - Sant.
Vad sägs om en promenad?
Jag såg Darcy i London förra månaden, flera gånger.
Undrar vad han höll på med.
Han kanske förberedde bröllopet... med miss de Bourgh.
Det måste ha varit viktigt, annars åker man inte dit så här års.
Träffades ni i Lambton? Gardiners antydde det.
Han presenterade oss för sin syster.
- Tyckte du om henne? - Mycket.
Det sägs att hon har förändrats till det bättre.
När vi träffades sist såg det mörkt ut. Hoppas det går bra för henne.
Det gör det säkert. Hon har ju passerat den besvärligaste åldern.
Reste du genom Kympton? Det var där jag skulle ha haft min tjänst.
- Skulle du ha tyckt om att predika? - Absolut.
Det sägs att du inte var lika road av det förr som du tycks vara nu-
- och att det var du själv som sa ifrån att du inte ville bli präst.
Se så, vi är ju släkt nu. Varför gräla om det som varit?
- När ses vi härnäst, Lydia? - Vem vet, inte på ett par tre år.
Vad ska jag ta mig till? Mr Bennet vägrar ju resa norrut med oss.
- Jag tänker inte åka. - Vem har bett om din åsikt?
- Du skriver väl så ofta du kan? - Gifta kvinnor har mycket att göra.
Mina systrar får skriva, de har ju inget annat för sig.
- Ta hand om henne, mr Wickham. - Efter bästa förmåga.
Tack för er orubbliga och oförbehållsamma gästfrihet.
Kära svägerskor, ni är mig lika kära som vore vi syskon-
- men vagnen väntar. Plikten kallar mig mot norr.
Vi säger inte adjö, vi säger som fransmännen: au revoir!
Vilken karl! Han ler och smilar mot alla och envar. Jag är mäkta stolt.
Inte ens sir William Lucas kan visa upp en sån svärson.
Har du hört det senaste, syster?
Mr Bingley kommer till Netherfield. Hela stan pratar om det...!
Det rör mig inte det minsta, jag lovar.
En sak gläder jag mig åt: Han kom utan damsällskap.
Om han bara vill jaga, lär vi inte se mycket av honom.
Jag är orolig för vad folk kommer att säga.
Jag ska inte säga ett ord, men jag har svårt att låta bli...!
Han måste ju få åka till ett hus han har hyrt utan att folk börjar undra.
- Då lämnar vi honom i fred. - Ja.
Sluta, Lizzy.
Han har varit här i tre dagar utan att hälsa på oss.
Det måste vara er fars fel. Han vägrar gå dit på besök.
Ni kommer att sluta som ungmör, och makarna Collins vräker oss.
Förra året sa du att han skulle äkta en av flickorna om jag gick dit-
- men det blev ju inget, och jag gör inte om det.
Mamma, han kommer hit!
Är det han? Ja...!
Han kommer, Jane! Ta på dig din blåa klänning. Nej, stanna här.
- Vem är den andre? - Inte vet jag, nån bekant.
Det liknar hans kamrat. Vad hette han nu igen, den långe, högdragne?
Mr Darcy, minsann.
Mr Bingleys vänner är alltid välkomna hit-
-men den karln tål jag inte.
Jag ska försöka vara hövlig, men där går gränsen.
Rak i ryggen, axlarna bakåt.
Bättre figur får man leta efter, men du måste visa den också.
Mr Bingley och mr Darcy.
- Hjärtligt välkommen, mr Bingley. - Mrs Bennet, jag...
Så vänligt av er att titta in.
Mr Bennet skulle ha besökt er för länge sen om inte...
Men nu är ni ju här, vad trevligt...!
Och mr Darcy, även ni är välkommen.
Vi var rädda att ni inte skulle åter- vända, att ni hade tröttnat på huset.
Jag hoppas att det var fel. - Ring efter te, Kitty.
Det har hänt en hel del sen sist. Miss Lucas har gift sig-
- och en av mina egna döttrar... Har ni läst om det i tidningen?
Fast det stod bara: "George Wickham och Lydia Bennet."
Inte ett ord om hennes far eller varifrån hon kom.
De ska bo i Newcastle, hur länge vet jag inte.
Han har fått tjänst i den reguljära armén.
Han har ju vänner, fast kanske inte så många som han förtjänar.
Har ni tänkt stanna länge?
Vi har inte bestämt oss, men jag hoppas kunna stanna några veckor.
Jag hoppas verkligen att vi kan stanna några veckor - minst.
När ni har skjutit fåglarna på er mark, får ni fortsätta på mr Bennets.
Han har säkert inget att invända.
Jag antar att ni får ta med era vänner, om ni så önskar.
Nu när första mötet är över känns det mycket bättre.
Nu vet jag att jag inte blir generad av hans närvaro.
Hädanefter kan vi umgås som man gör med vem som helst.
Vem som helst...?! Akta dig, Jane.
Oroa dig inte för mig.
Risken finns att du gör honom lika förälskad som förut...!
Var hon i London hela tiden? Och du sa inget?
Det var oförsvarligt.
Jag handlade egenmäktigt utan att förstå era känslor.
Jag borde inte ha ingripit. Det var ett misstag.
- Erkänner du att du hade fel? - Utan reservationer.
- Har jag din välsignelse då? - Behöver du den?
- Nej, men det skulle kännas bra. - Sätt igång.
Hämta min häst genast.
Jane! Jane!
- Vad är det? - Mr Bingley är här!
Skynda dig ner! Du milde, du är ju inte ens klädd.
Hill! Var håller hon hus?
Sarah, skynda dig och hjälp miss Bennet på med klänningen.
Har du sett min medaljong, mamma?
- Har du sett den, Mary? - Krimskrams...
Strunt i medaljongen. - Raska på, Jane. Han är här!
- Låt Kitty gå ner, vi kommer strax. - Vad har Kitty där att göra?
Skynda dig, Jane. Var är din muslinklänning? - Hill, var är du?
- Har mr Darcy rest till London? - Ja, tidigt i morse.
Vad blinkar du åt mig för, mamma? Vad är det jag ska göra?
Jag blinkar väl inte åt dig?
Varför skulle jag blinka åt min egen dotter?
Fast nu kommer jag ihåg att jag hade något att tala med dig om.
- Kom hit. - Du med, Mary.
Miss Elizabeth... De behöver er en trappa upp.
Låt mig gå ner till Jane.
Du går ingenstans. Fem minuter till, sen är det klart.
- Förlåt... - Gå inte, Lizzy.
- Nå? - Å, Lizzy...!
Jag är så lycklig, det är alldeles för mycket...!
- Han älskar mig...! - Självklart.
Han har älskat mig hela tiden.
Jag måste berätta för mamma. Han har redan gått till pappa.
- Kan det verkligen sluta så här bra? - Säkert.
Jag måste gå till mamma.
Tänk vilken glädje för hela familjen. Hur ska jag orka vara så lycklig?
Kom hit i morgon. Vi kan jaga om ni har lust.
Det finns bara ett fåtal karlar som jag tål. Ni kan nog bli en av dem.
I väg med er nu.
Vi ses i morgon.
Gratulerar, Jane. Du kommer att bli lycklig.
Tack, det tror jag med.
Du är en snäll flicka. Ni passar säkert ihop.
Ni är så hänsynsfulla att ni aldrig kan bestämma er-
-så lättrogna att tjänarna lurar er-
- och så generösa att ni alltid kommer att leva över era tillgångar.
Vet du inte att han är god för 5000 om året?!
Jag är så glad, Jane...! Jag visste att det skulle sluta så.
Du fick utdelning på din skönhet. Jag har aldrig sett en stiligare man.
Tänk om jag fick se dig lika lycklig, om det fanns en sådan karl åt dig.
Ge mig fyrtio såna karlar, jag skulle ändå inte uppnå din lycka.
Innan jag får ditt goda sinnelag kan jag aldrig få din lycka-
- men om jag har riktig tur, kanske jag möter ännu en mr Collins...!
Titta, en jättelik vagn!
- Vilken ynkligt liten hall. - Vänta här, så hämtar jag frun.
Nej, jag väntar inte. Var är hon? I salongen?
Lady Catherine de Bourgh.
- Damen där är er mor, antar jag. - Det stämmer.
Mamma, lady Catherine de Bourgh.
- Det där är väl en av era systrar. - Ja.
Min näst yngsta dotter. Den yngsta är nygift.
Det är minsann inte mycket till park ni har-
- och er salong måste vara mycket obekväm på sommarkvällarna.
- Fönstren vetter ju rakt åt väster. - Det stämmer...
...men vi sitter aldrig här efter maten. Vi har...
Miss Bennet, jag såg ett stycke vildmark på ena sidan gräsmattan.
Jag tar gärna en promenad där, om ni gör mig sällskap.
Ni svävar knappast i ovisshet om varför jag kom.
Ni tar fel, jag har ingen aning om varför ni hedrar oss med ert besök.
Ni borde veta att jag inte är att skämta med.
Slingra er om ni vill, jag tänker gå rakt på sak.
Jag hörde ett upprörande rykte för två dagar sedan.
Inte nog med att er syster skulle få ett mycket gott gifte-
- dessutom skulle ni kort därpå gifta er med min systerson mr Darcy.
Det är utan tvekan lögn-
- men jag beslöt ändå att låta er veta vad jag tycker.
Om ni anser det omöjligt, hade ni inte behövt komma.
Jag kräver att få ryktet vederlagt.
Att ni visar er på Longbourn bekräftar ju ryktet.
Vet hut! Har min systerson erbjudit er äktenskap?
- Ni sa ju att det är omöjligt. - Det borde det vara...
...men era knep kan ha fått honom att glömma sina skyldigheter.
- Ni kan ha lurat honom. - Då skulle jag inte erkänna det.
Vet ni vem jag är?
Jag är inte van vid den tonen.
Jag är nära släkt med honom. Jag har rätt att få veta allt om honom.
Men inte om mig. Ert beteende gör mig föga talträngd.
Låt mig klarlägga ensak för er:
Det äktenskap ni är fräck nog att eftersträva kan inte bli av.
Mr Darcy är förlovad med min dotter.
I så fall behöver ni knappast befara att han skulle fria till mig.
Förlovningen är av ett ovanligt slag. Allt gjordes upp när de var små.
Bådas mödrar önskade det innerligt.
Det bestämdes medan hon låg i vaggan. Ska allt omkullkastas-
- av en flicka utan vare sig börd, förbindelser eller förmögenhet?
Det kan inte tillåtas.
Er förbindelse blir en skam. Ert namn kommer aldrig att nämnas bland oss.
- Det vore ju beklagligt... - Envisa flicka, ni borde skämmas.
Jag är inte van vid missräkningar.
Då är ni desto mer att beklaga. Mig rör det inte det ringaste.
Avbryt mig inte!
Hade ni varit förnuftig, hade ni inte velat lämna den krets ni tillhör.
Jag lämnar ingen krets genom att gifta mig med honom.
Min far är av god börd. Vi är jämlikar.
Er mor, då? Era morbröder och mostrar? Jag vet vilka de är.
Vad rör det er så länge er systerson inte har något emot dem?
Är ni förlovade?
Nej.
Lovar ni att aldrig förlova er med honom?
Det tänker jag inte lova. Nu har ni besvärat mig tillräckligt.
Stopp ett tag. Jag har ännu en invändning:
Er systers skandalösa rymning. Jag känner till alltsammans.
Ska en sån flicka bli min systersons svägerska? En skam för Pemberley.
Ni kan inte ha mer att säga.
Ni har förolämpat mig på alla sätt. Jag går tillbaka nu.
Har ni ingen känsla för min systersons heder och anseende?
Känslolösa, själviska flicka. Ni vägrar göra mig till viljes.
Ni vägrar lyssna till pliktens, hederns och tacksamhetens bud.
Ni tänker göra honom till åtlöje inför hela världen.
Jag strävar efter att bli lycklig-
- utan att ta hänsyn till er och andra vilt främmande människor.
Det är alltså ert sista ord.
Då vet jag hur jag ska handla.
Jag tar inte avsked av er.
Jag hälsar inte till er mor. Ni förtjänar ingen uppmärksamhet.
- Jag är ytterst förtretad. - Kör.
Jag letade just efter dig. Kom in till mig.
Jag fick ett brev i morse som har förvånat mig mycket, från mr Collins.
Han gratulerar till min äldsta dotters förestående giftermål-
- men den biten är du skarpsinnig nog att kunna tänka dig själv.
"Er dotter Elizabeth lär inte heta Bennet särskilt länge"-
- "efter systerns bröllop."
"Den som ska dela hennes öden är en av rikets mest lysande personer."
Kan du gissa vem han menar? Här kommer det:
"Mitt motiv för att varna er är följande:"
"Hans moster, lady Catherine de Bourgh, är emot partiet."
Mr Darcy, där har du det. Mr Darcy - av alla människor...!
Han som inte kan betrakta en kvinna utan att se skavanker.
Mr Darcy har förmodligen aldrig sett åt ditt håll - enastående...!
Är du inte road? Du blir väl inte förnärmad av ett grundlöst rykte?
Nej, men det är så egendomligt.
Vad sa hennes nåd? Vägrade hon samtycka...?!
Nåja, lever vi inte för att roa våra grannar och sedan skratta åt dem?
Så sant.
- Mr Bingley och mr Darcy. - Mr Bingley...!
Vad sägs om en promenad?
Lizzy, gör det nåt om jag kilar över till Maria Lucas en stund?
Låt mig få tacka er för den vänlighet ni har visat min stackars syster.
Ända sen jag fick reda på det-
- har jag velat visa min tacksamhet, å min och familjens vägnar.
Tro inte att min moster har pratat bredvid mun. Lydia försa sig.
Sen tog jag reda på resten själv.
Det måste ha varit både besvärligt och pinsamt för er.
Låt mig tacka er i hela familjens namn.
De vet inte vem de står i tacksamhetsskuld till.
Vill ni tacka, gör det för egen del. Er familj är inte skyldig mig något.
Hur mycket jag än respekterar dem, tänkte jag bara på er.
Känner ni likadant som i april, så säg det genast.
Mina känslor och önskningar är oförändrade-
- men ett ord från er, så nämner jag aldrig saken mer.
Mina känslor... Jag skäms när jag tänker på vad jag sa den gången.
Mina känslor är helt förändrade. De är förbytta i sin motsats.
Lady Catherine berättade om sitt möte med er-
- men det hade motsatt verkan på mig än hon hade tänkt sig.
Det ingav mig mer hopp än jag nånsin vågat hysa.
Jag visste att om ni avskydde mig, så hade ni sagt det.
Ni känner min uppriktighet.
Klandrar man någon öga mot öga, kan man göra detsamma inför andra.
Jag förtjänade det ovett jag fick.
Mitt beteende var oförlåtligt. Jag ryser när jag tänker på det.
Jag glömmer aldrig era ord: "Hade ni uppfört er som en gentleman..."
- De orden har verkligen plågat mig. - Det hade jag ingen aning om.
Ni trodde nog att jag inte hade några känslor alls.
Jag glömmer aldrig ert ansikte när ni sa att ni aldrig kunde acceptera mig.
Låt mig slippa höra vad jag sa.
Jag har alltid varit självisk.
Jag fick goda grundsatser, men ingen stäckte mitt högmod.
Sådan hade jag alltjämt varit om inte du hade funnits, kära Elizabeth.
Förlovad med mr Darcy...? Skojar du? Det är omöjligt.
Det var en ledsam början. Vem ska tro mig om inte du gör det?
Det är sant. Han älskar mig fortfarande. Vi är förlovade.
Det kan inte vara sant. Du tycker ju illa om honom.
Det är glömt. Jag har inte alltid tyckt lika bra om honom som nu-
- men i såna här fall får man inte ha gott minne.
Skoja inte nu, Lizzy. Hur länge har du älskat honom?
Det smög sig på efter hand. Jag vet inte när det började-
- men kanske var det när jag såg den fina parken runt Pemberley...!
Är du från vettet? Säger du ja till den mannen?
Har du inte alltid avskytt honom?
Jag har gett honom mitt samtycke. Honom säger man inte nej till-
-men jag råder dig att tänka dig för.
Jag vet hurdan du är, Lizzy.
Det skulle smärta mig att se dig med en make du inte respekterar.
Han är rik, men kan han göra dig lycklig?
Har du fler invändningar än min förmodade brist på kärlek?
Han är stolt och dryg, men det gör ingenting om du håller av honom.
Det gör jag, jag håller av honom. Jag älskar honom.
Hans stolthet är inte överdriven. Han är ytterst älskvärd.
Du anar inte hur generös han är.
Jag har inte alltid älskat honom, men nu gör jag det - djupt.
Jag har aldrig träffat en bättre karl.
I så fall förtjänar han att få dig.
Jag skulle aldrig ge dig åt någon med sämre meriter än så.
Kära brudpar, vi har samlats inför Gud och inför denna församling-
- att sammanviga denne man och denna kvinna...
...samt denne man och denna kvinna med äktenskapets heliga band-
- vilket instiftades av Gud i tidernas begynnelse-
- som en symbol för förbundet mellan Kristus och hans kyrka.
Därför må ingen ingå äktenskap utan eftertanke-
- i syfte att tillfredsställa köttets lustar-
- utan med vördnad, saktmod, förnuft och gudfruktighet-
- betänka skälen för äktenskapets instiftande.
Det första syftet är att sörja för släktets fortbestånd.
För det andra ska det förhindra synd och otukt.
För det tredje ska det ge sällskap, hjälp och tröst åt båda parter-
-i nöd såväl som i lust.
Sådant är det äktenskap som dessa par nu önskar ingå.
Tre döttrar gifta...!
- Gud har varit god mot oss. - Det verkar så.
Översättning: Bo Wetter www.sdimedia.com